Opinie separată

Ne exprimăm dezacordul cu soluţia adoptată de Curtea Constituţională cu votul majorităţii membrilor săi.
Motivele sunt următoarele :
1. Curtea Constituţională a fost sesizată cu excepţia de neconstituţionalitate a dispoziţiilor art.6, art.7, art.8, art.13, art.17, art.38 alin.(2) lit.f), g) şi h), art.46 şi art.57 din Legea nr.144/2007 privind înfiinţarea, organizarea si funcţionarea Agenţiei Naţionale de Integritate. Deosebit de acestea, întemeindu-se pe prevederile art. 31 alin.(2) din Legea nr. 47/1992 privind organizarea şi funcţionarea Curţii Constituţionale, Curtea şi-a extins controlul şi asupra dispoziţiilor art.1, art.2, art.3, art.4, art.5, art.6, art.9, art.11 lit.e), f) şi g), art.12 alin.(2), art. 42 alin.(2), (3) şi (4), art.46, art.47, art.48 art.49 şi art.50 din actul normativ atacat.
Observăm însă că, potrivit art. 31 alin.(2) din Legea nr. 47/1992 privind organizarea şi funcţionarea Curţii Constituţionale, Curtea poate să extindă controlul şi asupra constituţionalităţii altor prevederi din actul atacat, numai în caz de admitere a excepţiei şi numai dacă acestea, în mod necesar şi evident, nu pot fi disociate de prevederile neconstituţionale menţionate în sesizare.
În cauza de faţă, dintre textele legale care au format obiectul excepţiei cu care a fost sesizată Curtea, au fost declarate neconstituţionale numai art. 6, art. 7, art. 8 şi art. 46 din Legea nr. 144/2007. Aceste texte legale au următorul cuprins:
- Art.6: „Pe parcursul desfăşurării verificărilor, Agenţia poate solicita tuturor instituţiilor şi autorităţilor publice implicate, precum şi altor persoane juridice de drept public sau privat documentele şi informaţiile necesare întocmirii actului de constatare.”;
- Art.7: „La solicitarea motivată a inspectorului de integritate, conducătorii autorităţilor, instituţiilor sau societăţilor publice ori private, cei ai regiilor autonome sunt obligaţi să comunice acestuia, în termen de cel mult 10 zile lucrătoare, datele, informaţiile, înscrisurile şi documentele prevăzute la art. 6, indiferent de suportul acestora, precum şi date, informaţii sau documente pe care le deţin, care ar putea conduce la soluţionarea cauzei.”
- Art.8: „(1) Inspectorul de Integritate poate dispune, cu acordul persoanei verificate, efectuarea unei expertize pentru lămurirea neconcordanţelor dintre valoarea declarată şi valoarea reală a bunurilor menţionate în declaraţie.
(2) Bunurile care fac obiectul unui act autentic pot fi supuse expertizei, în vederea stabilirii valorii acestora, doar în cazul în care actul autentic a fost anulat potrivit dreptului comun.
(3) Persoana verificată are dreptul să-şi aleagă un expert asistent, pe cheltuială proprie.”
- Art.46: „(1) Agenţia întocmeşte un act de constatare dacă, în urma probelor aflate la dosar, rezultă că:
a) între averea dobândită pe parcursul exercitării funcţiei şi veniturile realizate în aceeaşi perioadă sunt diferenţe vădite, iar dobândirea unei cote-părţi din avere sau a anumitor bunuri determinate nu este justificată, cauza se trimite instanţei competente, care poate dispune confiscarea unei părţi din averea dobândită sau unui bun determinat;
b) una dintre persoanele supuse dispoziţiilor legale privind conflictele de interese a emis un act administrativ, a încheiat un act juridic, a luat o decizie sau a participat la luarea unei decizii, cu încălcarea obligaţiilor legale privind conflictul de interese;
c) una dintre persoanele prevăzute de lege se află în stare de incompatibilitate;
d) persoana verificată nu a acţionat cu încălcarea obligaţiilor legale privind averile nejustificate, conflictul de interese sau regimul incompatibilităţilor.
(2) Inspectorul de integritate comunică persoanei verificate actul de constatare, în termen de cel mult 5 zile de la data întocmirii.
(3) Agenţia sesizează organul de urmărire penală sau organul fiscal competent dacă există probe sau indicii temeinice privind săvârşirea unei fapte prevăzute de legea penală. Verificarea efectuată de inspectorul de integritate se suspendă până la soluţionarea cauzei de către organul judiciar, potrivit legii. în acest caz, termenul de prescripţie a răspunderii disciplinare se suspendă până la reluarea verificării de către Agenţie. Sesizarea organului fiscal competent se face în vederea stabilirii obligaţiilor fiscale, potrivit legii.”;
Celelelte dispoziţii legale care, potrivit opiniei majoritare, sunt neconstituţionale, şi anume cele cuprinse în art.1, art.2, art.3, art.4, art.5, art.6, art.9, art.11 lit.e), f) şi g), art.12 alin.(2), art. 42 alin.(2), (3) şi (4), art.46, art.47, art.48 art.49 şi art.50 din actul normativ atacat, nu au fost menţionate în actul de sesizare şi nu sunt în mod necesar şi evident indisociabile de cele declarate neconstituţionale şi menţionate în acul de sesizare. În consecinţă, Curtea Constituţională nu avea dreptul să-şi extindă controlul şi asupra acestor dispoziţii legale şi să constate neconstituţionalitatea lor. 
2. Pe de altă parte, nu împărtăşim opinia majoritară după care dispoziţiile 6, art. 7, art. 8 şi art. 46 din din Legea nr. 144/2007 sunt neconstituţionale.
Aşa cum se poate constata din conţinutul art. 6, art. 7 şi art. 8 din Legea nr. 144/2007, reprodus mai sus, aceste texte abilitează Agenţia Naţională pentru Integritate şi inspectorii de integritate să administreze probe – şi anume, date, înscrisuri documente deţinute de autorităţile publice, de instituţiile sau de societăţile publice sau private, şi să dispună efectuarea de expertize – în vederea întocmirii actelor de constatare şi a proceselor-verbale privind averea, conflictele de interese şi incompabilităţile verificate.
Luând în considerare obligaţia generală de respectare a legilor, prevăzută în art. 1 alin.(5) din Constituţie şi obligaţia de exercitare a drepturilor şi libertăţilor constituţionale cu bună-credinţă, prevăzută în art. 57 din Legea fundamentală, opinăm că atribuţiile Agenţiei şi ale inspectorilor de integritate, de verificare prin probe a caracterului licit de dobândire a averii şi a existenţei unor conflicte de interese şi incompatibilităţi, reglementate prin textele analizate, nu exced cadrul constituţional.
3. Nu împărtăşim nici soluţia de constatare a neconstituţionalităţii art. 46 din lege, adoptată cu majoritatea voturilor membrilor Curţii. 
Opinăm că textul nu încalcă prezumţia de dobândire licită a averii, consacrată prin art. 44 alin.(8) din Constituţie, în condiţiile în care textul de lege analizat prevede că Agenţia întocmeşte actul de constatare pe care îl trimite instanţei competente, pe baza probelor aflate la dosar, adică a datelor, înscrisurilor şi documentelor deţinute de autorităţile publice, de instituţiile sau de societăţile publice sau private cu privire la bunurilor a veniturilor dobândite, a expertizelor efectuate şi a declaraţiilor de avere şi de interese depuse de persoanele vizate de lege în termenul de 15 zile de la data numirii sau alegerii în funcţie ori de la data începerii activităţii prevăzut de art. 44 alin.(1) din lege. Din textul analizat nu rezultă obligaţia persoanei a cărei avere este verificată de a face dovada caracterului licit al dobândirii bunurilor, această obligaţie revenind în exclusivitate Agenţiei, prin probele abministrate în condiţiile legii. În virtutea dreptului său constituţional la apărare, persoana în cauză are posibilitatea să combată aceste probe atât în faţa organelor Agenţiei cât şi în faţa instanţei de judecată şi să infirme constatarea că „ între averea dobândită pe parcursul exercitării funcţiei şi veniturile realizate în aceeaşi perioadă sunt diferenţe vădite, iar dobândirea unei cote-părţi din avere sau a anumitor bunuri determinate nu este justificată”.
În aceeaşi ordine de idei, luând în considerare dispoziţiile art. 44 alin.(8) din Constituţie, în conformitate cu care numai averea dobândită licit nu poate fi confiscată, opinăm că legiuitorul este liber să instituie măsura confiscării în toate cazurile de dobândire ilicită de bunuri.
4. În sfârşit, nu ne însuţim teza majoritară că activitatea Agenţiei Naţionale de Integritate este jurisdicţională.
Funcţia jurisdicţională se caracterizează prin instituirea puterii organului de jurisdicţie de a spune dreptul ( juris dico) şi de a soluţiona prin hotărâre cu autoritate de lucru judecat un conflict cu privire la existenţa ori întinderea unor drepturi subiective, de a constata o situaţie juridică (prin hotărâre de expedient) sau de a dispune, în condiţiile legii, o măsură restrictivă de drepturi. Cel care judecă, judecătorul sau organul de jurisdicţie permis de Constituţie, este independent şi se supune numai legii.
Pe de altă parte, activitatea jurisdicţională nu se exercită decât la cerere ( judex non procedat ex officio ), spre deosebire de activitatea executivă-administrativă care acţionează nu numai la cerere ci şi din oficiu.
De asemenea, activitatea jurisdicţională se desfăşoară în cadrul unei proceduri formale, caracterizată prin publicitate, contradictorialitate, oralitate.
Niciunul din aceste elemente de esenţa activităţii de judecată nu se regăsesc în structura organică, funcţională şi fomală a Agenţiei Naţionale de Integritate.
Agenţia Naţională de Integritate nu desfăşoară o activitate de jurisdicţie pentru că în competenţa acesteia nu intră soluţionarea unor cazuri litigioase şi nici sancţionarea încălcărilor de lege. Agenţia nu pronunţă hotărâri cu autoritate de lucru judecat ci desfăşoară o activitate de cercetare, de investigaţie, de constatare a unor fapte ori situaţii cu semnificaţie juridică, iar în final, de sesizare a instanţelor judecătoreşti sau, după caz, a altor autorităţi şi instituţii competente, în vederea luării măsurilor prevăzute de lege. Agenţia este subordontă organic şi funcţional Consiliului Naţional de Integritate şi se află sun controlul Parlamentului. În sfârşit, procedura urmată de Agenţie nu se identifică cu principiile care guvernează procedura jurisdicţională.
Prin trăsăturile care o caracterizează, Agenţia Naţională de Integritate se defineşte – aşa cum exprex se arată în art. 13 alin.(1) din Legea nr. 144/2007 - ca fiind o autoritate administrativă autonomă..
Deosebit de considerentele expuse mai sus, divergente în raport cu soluţia adoptată prin votul majoritar, admitem că unele dispoziţii ale legii – examinate de Curte dar care nu fac obiectul analizei noastre - sunt susceptibile de critică din punct de vedere constituţional. Având însă în vedere că instanţa de contencios constituţional nu se poate sesiza din oficiu, exprimăm punctul de vedere că aceste dispoziţii legale urmau a fi examinate numai după ce Curtea va fi fost sesizată în condiţiile prevăzute de lege. 

Judecători, 
Nicolae Cochinescu Petre Lăzăroiu Augustin Zegrean